FINT SKAL DET VÆRE
PAS PÅ HOVEDET
- Er vores nye møbler kommet? - Ikke endnu.
Richard, det føles så rigtigt, at vi ejer det her sted.
Vi ejer kun en lille lejlighed. Med lille mener jeg 'mikro'.
Vi er parthavere i et gods. Det er alt, hvad folk behøver at vide.
Det er så småborgerligt at gå i detaljer.
Jeg bekymrer mig om én detalje: Hvordan skal vi få råd til det her?
Adressen er perfekt.
Jeg går ikke op i det, men nogle folk er syge for at mænge sig med eliten.
- Hvad tid skulle de komme? - Ved tretiden.
Den er kun tyve minutter over to. Hvorfor er du allerede nede?
Fordi du sagde, jeg skulle.
Du får det til at lyde, som om jeg koster rundt med dig.
Lad os gå op. Jeg har endnu ikke afgjort, hvor sengene skal stå.
- I soveværelset? - Du ved, hvad jeg mener. Kom så.
Sikke et indgangsparti. Så indbydende for alle vore gæster.
- Har vi plads til gæster? - Selvfølgelig.
Jeg kan lige forestille mig deres ansigter, når de ser den her trappe.
Ja, den her trappe.
Der burde være en elevator.
Ingen ville da drømme om at spolere et hus som det her med en elevator.
Jeg kunne godt drømme om at spolere et hus som det her med en elevator.
Du har kun godt af lidt motion.
Er du klar over, at vi bor i taget?
- Som et par flagermus! - Gør nu ikke så meget vrøvl.
Du må lære at elske det her sted. Det er del af Englands historie.
- Du inviterer mig aldrig ud at spise. - Det gør jeg da.
- Hvornår? - Dengang på en italiensk.
- Hvilken italiensk? - Du fik spaghetti i øreringen.
Det er 30 år siden. På vores bryllupsrejse.
Det gælder alligevel.
- Du har ikke inviteret mig ud siden. - Du får bare spaghetti i øreringen.
Jeg har truffet en beslutning.
Jeg har bestemt mig for at droppe mænd.
- For tredje gang i denne uge. - Og det er kun onsdag.
- Sådan. Ser det ikke hyggeligt ud? - Jo. Og småt.
Er du sikker på, at sengene står bedst sådan? Det er jeg nemlig ikke.
Nu ved jeg, hvad vi gør. Vi holder en lille prøve.
Kom dog herind igen.
Læg dig ned. Kom så, af med skoene.
Skynd dig lidt.
I vores alder må man udnytte den tid, man har tilbage.
Sådan. Det var fint.
Godt. Forestil dig så, at det er midt om natten. Er du med?
- Hvorfor svarer du ikke, Richard? - Jeg sover jo og hører intet.
Jeg vil invitere sir Edward på et glas sherry.
- Mens vi ligger her? - Vær nu ikke fjollet.
Vi må snarest muligt begynde at omgås de andre beboere.
Vi har ikke plads til at omgås!
I morgen tager vi fat på de forskellige fritidsaktiviteter.
- Det gør man, når man er på landet. - Skal vi flette sivsko eller hvad?
- Nej da. Fiske, skyde, gå på jagt! - Gå på jagt?
Siden det er vores bryllupsdag om tre uger, -
- tænkte jeg, vi kunne drikke kakao -
- og få en lille 'sludder', før vi sover.
Rose? Vil du have kakao?
- Hvad er der, Richard? - Jeg kan ikke sove.
Jeg føler mig indespærret. Den her lejlighed er for lille!
Richard, jeg vil bede dig om at huske, -
- at vores lejlighed i denne fredede ejendom ikke er lille.
Den er en petit perle fra svundne tider.
Nå, men så vil jeg lave en petit kop te fra svundne tider.
Hvorfor ikke? Et spontant lille midnatsmåltid.
Det er det skønne ved at have et sommerhus. Rutinerne bliver brudt.
- Hvor stillede du teen? - I skabet der. Jeg henter mælken.
- Undskyld mig. - Behøver du fylde så meget?
Du udvider dig vist med vilje.
Her er ikke engang plads til en almindelig bakterie.
Richard, jeg tillader ikke, at du nedgør mit kompakte minikøkken.
Alle skabsmodulerne er laminerede og af høj kvalitet.
- Teen er altså ikke i det her skab. - Teen? Jamen, den er da dernede.
- Du må du da kunne huske. - Du sagde, den var i det her skab.
Jeg håber ikke, du altid vil være så trættekær, når vi er på landet.
Her i vort refugium skal vi koble af.
Får det her dig til at koble af?
- Vil du til højre eller venstre? - Jeg kan slet ikke bevæge mig.
Jeg bryder mig ikke om den her grad af intimitet.
Den er unaturlig i vores alder.
Fjern dig venligst fra min person.
Når jeg siger til ...
Når jeg siger til, går vi begge til venstre, og så burde vi komme løs.
En, to, tre ... nu!
Slap af, kammerat.
Ingen mælk her til morgen.
- Er hun her ikke? - De er bortrejst.
Du har reddet min dag.
Så er der post ... Post! Godmorgen.
Ja, er det ikke?
Fuglene synger ... Godt, det kun er fuglene, der synger.
- Skal hun være væk længe? - Nej. Men hvert minut tæller.
- Det burde du nu ikke sige. - Det er jo sandt.
Ja, det er e n lettelse. ingen trussel om kaffe, og jeg ryster slet ikke.
Jeg er snart hjemme, Liz.
Elizabeth. Det er Hyacinth, der ringer til dig fra godset.
Godmorgen. Det er en dejlig dag herude i det landlige England.
Især når man oplever den fra den her historisk betydningsfulde bygning.
I må komme herud til te. Også Emmet. Sig, at jeg ikke lader mig afvise.
I skal tage del i min glæde -
- og se mine nye bittesmå kopimøbler med ægte antik finish.
Emmet vil nyde det. Vi kan gå en tur i parken og se søen ...
Han skal tage noget tweed-agtigt på. Du ved, landligt, men pænt.
Richard ligner allerede en rigtig godsejer.
Den gamle skæve godsejer.
Det ville da være dejligt at besøge jer, men jeg ved ikke, om Emmet kan.
Ja, Hyacinth, jeg ved godt, han holder meget af dig, men ...
Ja, det vil han helt sikkert.
Ja, Hyacinth ... Ja. Ja, jeg har en spadseredragt i tweed.
Og mine travesko? Javel.
Så ses vi klokken halv fire. Tak, Hyacinth.
Hvordan skal jeg fortælle Emmet det her?
Jeg har inviteret Elizabeth og Emmet til tebord med agurkesandwicher.
- I dag? - Først i eftermiddag. Bare rolig.
Hvorfor står du på den måde?
Det er jeg nødt til for at passe til huset.
Du trænger bare til lidt landluft.
- Jeg har købt et blad til dig. - Tak. Hyacinth har lige ringet.
Perfekt. Hyacinth, der ringer fra et eller andet sted langt ude på landet.
Åh, hvor er det dog vidunderligt.
Jeg kan ikke klare hende Hyacinth. Det er så skønt, at hun er på landet.
Synd, det ikke er i andet land ...
Vi er budt på te og agurkesandwicher.
- Du sagde da ikke ja? - Påklædning: landligt, men pænt.
Er det ikke skønt at være på landet?
Det er skønt at være normalt klædt.
Hvis vi skal omgås det landlige jetset, må vi være klædt på til det.
Tag dig nu sammen. Kom så.
Fart på, Richard!
Det føles, som om mine ben var stukket ned i to nedløbsrør.
Du ser nydelig ud. Sheridan må have et foto af dig.
Ikke på en hest. Ikke med dem på ... og en hest!
Det fine ved min plan er, at vi faktisk ikke behøver at ride.
Vi skal bare se ud, som om vi skal ride. Andet behøves ikke.
Det er meget udspekuleret. Men jeg er utrolig lettet.
Jeg trænger til frisk luft. Ægte, uforfalsket landluft.
Det vil gavne os begge to.
Hvis vi skal have styrke til at møde Hyacinth senere, må vi støves lidt af.
- Indsnus den friske luft. - Den lugter af træk.
Er det ikke Elizabeths bil? Jo. De er tidligt på den. Stands!
Se, der er Hyacinth og Richard.
- Kør videre. - For sent.
Hun er i ridetøj. Vidste du, hun red? Jeg vil vædde med, hun ikke kan.
Kør ind til siden. Det her må jeg se nærmere på.
Skal du ud at ride, Hyacinth?
Ja. I det gode vejr.
Ved du hvad?
Lad os følges ad alle sammen.
- Emmet, du er slem. - Nemlig. Er det ikke herligt?
Kan vi ikke bare fortælle dem, vi ikke kan ride?
Det ved man ikke, når man aldrig har prøvet.
Det er ikke utænkeligt, at jeg er en blændende rytter. Tøjet passer.
Smut du bare. Vi indhenter dig.
Nej. Jeg venter, så vi kan følges. Det er det, man har venner til.
- Jeg stiger op heromme. - Hvorfor det?
En kvinde har sin blufærdighed.
Hendes mand må gerne være til stede.
Emmet, hold nu op.
Hør her, hest. Jeg er ikke en person, man spøger med.
Richard, kom og hjælp mig op.
Du må støtte mig, søde ven.
Jeg puster lige ud.
Bliver de aldrig færdige?
Så vidt, så godt.
Hvordan starter man den?
Man slår vist smæld med tungen.
Det her er jo latterligt.
Måske er håndbremsen trukket.
På film slår man hesten bagpå for at få den i gang.
Prøv det, men blidt. Husk, jeg er ikke Roy Rogers.
Kom nu, Hyacinth. Vi har kun hestene i en time.
Vi er på vej! Prøv igen, lidt hårdere.
Du må hellere lægge dig lidt.
Umuligt. Jeg har jo bedt folk om at dumpe ind.
Det er vist dig, der er dumpet ...
Vis vores gæster ind i stuen, Richard, mens jeg skifter tøj. Elizabeth ...
Op ad trappen og til venstre.
De må ikke se mig sådan her. Hyg lidt om dem, min ven.
Pas på hovederne!
- Det er sandelig ... - Småt.
Bedårende.
Sæt jer ned, men pas på ...
Nej, ikke her. Det er garanteret Hyacinths plads.
- Man må passe på. Gør det ondt? - Der skete ikke noget.
Jeg må hellere se, hvad det er. Tag jer en drink.
- Hvad er der? - Jeg kan ikke åbne døren.
Men den kan jo ikke være låst.
- Den sidder fast. - Det ved jeg. Gør nu noget.
Gæster allerede. De må ikke se mig sådan her. Hvor skal du hen?
- Ud at lukke op. - Du skal ikke lukke dem ind.
Jeg er ikke klædt på til at tage imod.
- Nu ved jeg det. Garderoben. - Gemmer du dig?
Det handler ikke om at gemme sig, men om altid at gøre et godt indtryk.
Giv mig lige en hånd.
Jeg anede ikke, man fik rørt sig så meget på landet.
Jeg er der næsten. Luk dem bare ind.
Nej, luk dem ikke ind. Luk døren.
Goddag.
- Hjælp mig. - Ja.
Så ... Sådan.
- Vis dem ind i stuen. - Nej, ikke i stuen.
Det ville jeg ikke gøre. Jeg ville vente et øjeblik.
- Hvorfor dog? - Jeg har spildt mit saftevand.
- Åh, nej. Ud over mit nye sofasæt? - Nej, ud over Emmet.
Den slags sker jo.
- Der er mere. - Mere?
Han sprang op af forskrækkelse.
Nå, og hvad så?
Så ... Du må vist hellere komme med op og se selv.
- Forsøm nu ikke gæsterne. - Nej.
- Kom straks ned. - Det kan han ikke.
Noget skarpt stikker ham lige her.
Vi skal lige løse et problem i stuen. Mon I kan vente så længe i køkkenet?
- Hvad sker der? - Hyacinth finder på noget.
- Rolig nu. Jeg skal nok redde dig. - Jeg er helt rolig!
Situationen taget i betragtning forholder jeg mig ualmindelig roligt.
Richard leder efter en skarp kniv ...
- Til at skære dig fri med. - Pas for guds skyld på.
Undskyld mig, jeg går lige ned og tager mig af din underkrop.
Jeg er straks tilbage.
- Goddag, kom indenfor. - Deres kone bad mig kigge op.
Lad os begynde med at kigge på køkkenet ...
Kan du bruge den her? Hvor mange gæster kommer der?
- Kun en håndfuld. - Vi har j o hænderne fulde.
Hvorfor kører du altid langsomt, når vi skal besøge Hyacinth?
Tanken om Hyacinth udøver en slags bremsevirkning.
Hver gang jeg er ved at give helt los, ser jeg hende for mig.
- Har du droppet ham Murchison? - Tal ikke om ham.
Han var fuldstændig skrupelløs. Han forærede sin kones smykker væk.
- Hvor er de nu? - Han fik dem tilbage.
Onslow har godt nok aldrig foræret mine smykker væk.
For jeg har aldrig fået nogen.
Det gør livet enkelt.
Er der måske nogen af jer, der kunne tænke sig at være besat af at eje?
Man kan høre, du er musikalsk.
Jeg er straks tilbage.
- Davs med jer. - Davs, Richard.
Velkommen til det rene kaos.
- Har I travlt? Så skulle vi måske ... - Gå bare op i køkkenet. Til højre.
Vi lod far sidde i bilen. Han kunne ikke klare trappen.
Han ville ikke være kommet forbi 1. sal.
Der har vi dig, Emmet. Vær sød ikke at gå derop igen.
Nu må jeg virkelig tage mig af mine gæster.
Hyacinth, vi sidder fast!
Elizabeth, ring til alarmcentralen!